DABAR
Ovo je slika Voltera Bleka,
beznadežno depresivnog pojedinca.
Negde u njemu je čovek koji se zaljubio,
osnovao porodicu,
vodio uspešnu kompaniju.
Taj čovek je nestao.
I bez obzira šta pokušao,
a pokušao je sve,
Volter ne uspeva da ga vrati.
Kao da je umro
ali nije imao zdravog razuma da povede telo sa sobom.
Tako da se uglavnom bavi spavanjem.
Deonice u nekada ponosnoj očevoj kompaniji igračaka
sada su skoro bezvredne kao što su Volterove emocije.
Njegova porodica je nekad ličila na one sa razglednica
ali sada izgledaju kao da su u večnoj žalosti.
Henri, najmlađi sin, je postao ono što nastavnici nazivaju "samotnjak".
Voleo bi da postane nevidljiv jednog dana,
umesto što je jedva primećen od strane svog oca.
A Porter, najstariji?
On je užasnut time da će postati kao njegov otac.
Njegova misija? Da beleži svaku malu pojedinost koja im je zajednička.
Svako grickanje usana.
Svako krckanje vrata. Svaku nevesnu naviku.
Plan mu je da ih ukloni jednu po jednu.
Njegova žena, Meredit, sakrila se iza svog inženjerskog posla
noćnih konferencijskih poziva u Tokio i dizajniranja tobogana.
Radi sve što bi joj odvuklo pažnju od realnosti vezane za odsutnog muža.
Volterova depresija je mastilo koje ostavlja fleke na svemu što dotakne.
Crna rupa koja guta sve one koji joj se približe.
Svi su oni čekali da se probudi,
da se trgne,
ali nije.
I tako, Meredit radi jedino ono što preostaje
i kaže jedinu stvar koja je ostala da se kaže.
Zbogom.
Džered, padaš iz tog predmeta.
Stvarno misliš da možeš predati rad za "peticu" i da ti to prođe?
Šta je sa Hektorom?
Njemu si izvukao peticu iz "Unapređenja porodice".
Nikad nisam pisao radove za Hektora. Shvataš?
Ako ti je rekao drugačije, laže.
Ali recimo, da sam mu pisao radove,
podizali bi mu ocene postepeno.
Da se to desilo, onda da, mogao bi da preda rad za peticu.
Mogao bi da ima četvorku iz predmeta koji je padao.
Tako da ako neko želi da to uradim, predstavljajući se kao oni,
u skladu sa njihovim unutrašnjim glasom i veštinom,
rekao bih ti da možeš to da uradiš ili na moj način
ili da rizikuješ skidajući neko sranje sa interneta.
$200 svaki put? - Ako ti je previše, napiši ga sam.
Više nego što plaćam za travu.
Izvini, drugar.
Opet si me prošla.
Znam, dušo. Gledala sam svuda.
Kako ti je prošao dan?
Jesi li pričao sa nekim?
Valjda.
Sa nekim novim ili starim?
Novim.
Dobro. O čemu ste pričali?
Rekao mi je da sam sisadžija.
Rekao sam mu da nisam, pa me je ubacio u kontejner.
Šta?
Jesi li rekao učiteljici?
Ona me je izvukla iz kontejnera.
To mora da je bio neki nesporazum,
i moraćemo samo da ispravimo njihovo...
Razgovaraću sa učiteljicom.
Je li tata otišao?
Ne. Nije otišao, dušo.
Samo smo se dogovorili da je bolje da više ne živimo zajedno. Ok?
Šta tražiš iza mora, Skakavče?
Deo mene o kome ne znam puno.
Prošlost u kojoj sam se rodio.
Onda jednog dana, moraš da je pronađeš.
Da li je dobro tragati za prošlošću, učitelju Po?
Zar to ne uskraćuje sadašnjost?
Ukoliko čovek obitava u prošlosti, onda krade sebi sadašnjost.
Ali ukoliko čovek ignoriše prošlost, može sebi da uskrati budućnost.
Seme naše sudbine je... - To je predivno, Skakavče.
Evo. Uzmi.
Nastavio si.
Pošto već uvodimo promene ovde,
možda bi želela da dovedeš vodoinstalera ili slično.
Ovo mesto se raspada.
To je šteta, zato što tu ne možemo mnogo toga da uradimo, zar ne?
Opusti se. Na tvojoj sam strani. Drago mi je što si ga izbacila.
Samo kažem da cela ova stvar, da jedemo za stolom svi zajedno.
To je... Koliko očekuješ da ćemo izdržati?
Ne znam, Porter.
Možda dok ne počnemo opet da poštujemo jedni druge?
Možda dok ne počnemo da se pitamo međusobno kakav nam je bio dan
i da sklanjamo sudove.
Možda bih trebao da počnem i da raznosim novine.
Budi se.
Diži se, bezvredna vrećo.
Prokletstvo. Pogledaj se.
Mrtav pijan i priklješten televizorom.
Radiš na dobroj čitulji za sebe, Voltere.
Ostavi me na miru.
Ne. Ne mogu to da uradim. Ne želiš to.
Zato što sam ja jedini koji zna kako se zaista osećaš.
Svakome je potreban prijatelj, Voltere.
A ti imaš mene.
Zato si pročitao sve one glupe knjige tipa "Kako pomoći sebi".
"Razmišljajte pozitivno", "Kako da ostvarujete prijateljstva".
U kojoj se nalazi poglavlje u vezi sa padanjem televizora na glavu?
Bolestan sam.
Da, Valtere. U tome se slažemo.
Pitanje je, da li želiš da ozdraviš?
Ne mogu.
Da, da. Depresivan si. - Da.
Letargičan. Anhedoničan.
Probudi se!
Knjige i pilule. Sve su to gluposti.
Gledao si puno emisija o uređenju kuće.
Misliš da možeš
da naneseš novu boju na zidove i promeniš raspored nameštaja,
i sve će biti u redu.
Želiš da se stvari promene? Mislim, zaista promene?
Moraš da zaboraviš emisije o uređenju kuće, Voltere.
Moraš da razneseš celu prokletu kuću.
Šta ćeš da uradiš, Voltere?
Razneću je. - Glasnije!
Razneću je! Razneću je!
Tako je.
Tako je, prijatelju.
Možeš da je razneseš. Počneš iz početka.
Ko si ti?
Ja sam Dabar, Voltere. I tu sam da ti spasim život.
Izvinite, mora da sam ga opet prošla. Samo se utopi.
Ne, njegov otac ga je pokupio ranije.
Volter?
Rekao je da vam je poslao poruku. Vaš suprug je zanimljiv lik.
Mama, dođi da vidiš šta smo napravili.
Pokazaću ti. - Ok. Gde ti je tata?
Tu staviš svoje uspomene.
Odakle ti to?
Napravili smo. - Ti i tata?
Ja i Dabar.
Dabar?
Znaš li gde je Volter ostavio brusilicu
koju si mu kupila pretprošlog Božića?
Ne?
Nema problema. Možemo i bez nje.
Voltere, šta ti je sa tim akcentom i lutkom?
Daj joj ono. - Dobro.
"Zdravo. Osoba koja ti je predala ovu karticu
je pod nadzorom lutke za terapiju."
Voltere, šta je ovo?
Henri, drugar, idi vidi da li možeš da pronađeš onaj lak o kome smo pričali.
Idem. - Hvala, drugar.
Jesi li pročitala karticu?
Da, ja... - Pročitaj karticu.
Ja... - Pročitaj.
"Osoba koja ti je predala ovu karticu je pod nadzorom lutke za terapiju
napravljene da pomogne da se stvori psihološka distanca između njega
i negativnih aspekata njegove ličnosti.
Molim te, ponašaj se prema njemu kao i obično
ali obraćaj se lutki. Hvala."
Eto.
Da li je ovo neka šala? - Ne. Nimalo, ljubavi. Nema ničega smešnog u ovome.
Prestani sa lutkom!
Zbunjena sam, Voltere, i trebaju mi neki odgovori.
Rekao je da ako budem bio...
On? Ko je rekao šta?
Dr. Mejsi.
Dr. Mejsi? Prestao si da odlaziš kod njega.
Pa, ponovo sam krenuo.
Ovo je neka vrsta terapije?
Ja ću da uskočim ovde. Da, Meredit. Odgovor je da.
To je upravo to.
Znam da deluje drastično,
ali u slučajevima kao što je Volterov, u kojima je sve drugo propalo,
pokazalo se kao veoma uspešno.
Ali da bi uspelo, neophodna je puna podrška.
Veoma je popularno u Švedskoj.
Nisam mogao da pronađem.
Bez brige.
Idem na bicikl.
Ne odlaziš valjda?
Ne brini. Doći ću za vikend.
Ali moraš da ostaneš na večeri. Mama, neka ostane na večeri!
U redu je.
Nema potrebe. - Molim te mama, neka ostane na večeri.
Doći ću ponovo za vikend. - Hajde.
U redu je. Samo za večeru. - Molim te, mama.
Da! - Dobro, onda.
Da sredimo garažu kako bi mogli da isprljamo kuhinju.
Hajde. Ne hvataj ništa oštro.
I, šta ja radim ovde?
Moraš nešto da mi napišeš.
Znao sam. Misli da ću da nasednem na ovo?
Ko? - Mamfri, ili koji god
zamenik direktora koji te je poslao.
Reci mu da sam uvređen.
Hoćeš li da sačekaš sekund? Niko me nije poslao.
Zaista mi treba pomoć.
Ti si među najboljim učenicima. Imaš prosek 4.0.
Često prepisujem od tebe na matematici.
Zašto bi želela da ti napišem rad?
Nije rad.
Nego moj govor na diplomiranju.
Uštedi novac. Nikome to nije važno.
Da, ali mojoj majci je važno. Pa...
Ne kažem da pišeš stvari za druge,
ali ako radiš, čula sam da si jako dobar u tome da zvučiš kao oni.
Da im uđeš u mozak. To mi treba.
Nema šanse. - Zašto?
Razumem da se ostali iz tvog društva popularnih oslanjaju na svoj izgled.
To je jedino što imaju. Ali za nekog kao što si ti... Ti si samo lenja.
Čekaj.
Sačekaj minut.
Da li ti ovo deluje lenjo?
Ovo su 428 stranica lenjosti.
I ako nećeš da uzmeš moj novac jer umireš od želje da me vidiš
kako se blamiram, u redu.
Ali nemoj da se usudiš da me nazivaš lenjom.
Kretenu.
Hvala puno. Hoćeš masline u salati?
Da. - Evo. Vidi ovo.
Hoćeš još?
Šta... - Evo ga. Zdravo.
Moja kartica.
Plašili smo se da ćemo morati da počnemo bez tebe.
Ovo je šala, zar ne?
Ne, sine. Ovo je novi početak.
Jesi li potpuno izgubila razum?
Znam da je malo drastično... - Ne govorim tebi, ludi.
Govorim mami.
Trebale su ti godine da se iseli odavde,
a pustila si ga da se vrati naredne večeri sa hrčkom koji govori?
I dalje ne verujem da ste to napravili.
Ti nikad nisi... Mislim, Volter nikad nije...
Izvini. Nisam sigurna kako treba da ti se obraćam.
Dobro ti ide, dušo.
Alat ti je uvek bio na listi za kupovinu,
ali nisam videla da si nešto zaista napravo.
On je dabar, mama. Oni to rade.
Da. Tačno, drugar.
Ali znaš da ni Volter uopšte nije bio loš nekada.
Da? Ko ga je naučio?
Pretpostavljam da je naučio sam.
Bio je otprilike u tvojim godinama. U izviđačima.
On i njegov drugar su trebali da naprave kola za trku.
Samo što njegov drugar nikad nije bio tu pa je morao da napravi sam.
Gde je bio njegov tata?
Bio je veoma tužan i imao je nesreću.
Misliš na dedu Džerija sa groblja?
Tako je. Dakle, Volter je imao dedin alat ali nije znao kako se koristi.
Tako da je na kraju napravio nešto tako ružno
da je izgledalo kao da je spojio točkove na kučeće govno.
I znaš kako su ostala deca to nazvala?
Govance. To je čak i bio kompliment.
Jedna gospođa je povratila jer joj se ta stvar previše približila.
Ali što se tiče trke...
Šta?
Govance je bio nepobediv.
Super. - Da.
Tata? - Da, drugar?
Možemo li da napravimo Govance? - Da, kad god hoćeš.
Ti reci, i napravićemo Govance.
Da.
Laku noć, Dabre.
Laku noć, drugar.
Laku noć.
Laku noć, Dabre.
Halo? - Nora.
Porter je.
Ono što sam rekao ranije...
Hoćeš li da mi pomogneš ili ne? - Da.
Ali za ovako nešto, moraću da ti tražim nekih, $500?
Dogovoreno.
Vau. Da li bi išla i do $1,000?
O, da. - A milion?
Možeš li da dođeš sutra?
Da. Da, da. Naravno.
Znaš, ja nisam... Mi smo sada kul, zar ne? Ja...
Nikada mi nisi rekla ni reč, i...
Portere? - I nije da se poznajemo...
Samo dođi sutra.
Ok. - Ok.
Laku noć! Vidimo se uskoro.
Veruj mi, drugar. Ovo danas će te osloboditi.
Obavezan sastanak. Glavna kancelarija, 9 sati.
Šta je, dođavola, ovo?
Nemam pojma.
Ovo je masovno otpuštanje, zar ne? Prokleta Kina.
Niko neće da bude otpušten.
Da se rešim vas?
Neću onda imati kome da šefujem, zar ne?
Šef se probudio i poveo prijatelja.
Mislim da treba da zadržimo poštovanje dok nam G. Blek ne kaže...
Dobro jutro svima.
Pretpostavljam da ste svi dobili kartice.
Ako niste, objasniću vam ukratko.
Volter Blek je postavljen za izvršnog direktora ove kompanije pre dve godine.
Ne zbog nekih posebnih zasluga ili sposobnosti, već zato što je Volter bio naslednik,
umesto naše definitivno mnogo kvalifikovanije zamenice direktora.
Zdravo, dušo.
To je bio posao koji Volter nije bio sposoban da vodi.
U osnovi...
Volter je bio gubitnik.
Iz tog razloga, on upravo podnosi ostavku,
i postavlja mene na njegovo mesto.
Pa, pre nego što odlučite da me bacite u vatru sa svim bakljama i vilama,
poslušajte me, dajte mi pet minuta, posle toga možete da me pokidate na komade.
Prvo, predaću kontrolu svih individualnih projekata
samim timovima.
To znači da ćete biti slobodni da obavljate poslove
za koje ste i bili angažovani.
Zdravo, Henk.
Drugo, promenićemo, osvežićemo , ponovo ćemo se pokrenuti
na Međunarodnom Sajmu igračaka
koji se održava za šest nedelja.
Znam da postoji visok nivo sumnje u moje sposobnosti da vodim.
Zar ne?
Mislim, sredovečan čovek sa rukom zavučenom u moju zadnjicu. Zar ne?
Ko ne bi sumnjao u mene? Ali ponudiću vam dogovor.
Vi mi date dve nedelje, samo dve, i nakon toga,
svako ko želi da se premesti primiće otpremninu
i pismo preporuke.
Bez pitanja, bez izuzetaka. - Izvinite?
A ko biste vi trebali da budete?
Prokletstvo. Zar sam zaboravio da se predstavim?
Možete me zvati Dabar.
Impresivno.
Šta želiš da znaš?
Pa, prva stvar je, šta želiš da kažeš?
U tome je i problem.
Imam dobre ocene. Velika stvar. Šta ja znam?
Ok. Kako želiš da se ljudi osećaju kad budeš završila?
Želim da se osećaju kao da nisu iznevereni.
Da ne budu iznevereni.
To je moćno.
"Ja sam uzbuđen. Kako si ti?
Ja? Nisam nikog izneverio."
Rekla sam ti da sam loša o tome. Zato si mi potreban.
Ok, ti si navijačica, ozloglašena usijana glava.
Da pričamo o tome kako si izbačena u 9-om razredu?
Kako si to saznao?
Nema tajni na internetu.
Šta si uradila?
Ukrala enciklopedije?
Žvakala nikotinske žvake? - Ne.
Šta? Maltretirala nekog debelog?
Ćuti.
Šta je bilo u pitanju?
Crtala sam po zgradama.
Crtala?
Grafite?
Više kao umetnost. Samo što je bilo nelegalno.
Gde je sad ta cela stvar sa umetnikom buntovnikom?
To je bilo davno.
Još uvek imaš neke slike, zar ne? Da.
Pokaži mi, molim te. - Ne.
Ako mi pokažeš, napisaću ti govor sa kojim bi mogla da oslobodiš Tibet.
Zašto to toliko želiš da vidiš?
Zato što volim da se iznenadim.
Moraš da budeš brz. - U redu.
Čija je ovo soba?
Ničija.
Volim da radim na velikim površinama. Autoputevi, zgrade, bilbordi.
I to brzo. Kao da trčim milion milja na sat.
Bez razmišljanja, znaš?
Zašto si prestala?
Zato što sam uhvaćena i moja majka to nije mogla da podnese.
U svakom slučaju, sve sam ih bacila.
Mora da su se nekome dopale.
Izvadio ih je iz đubreta, zar ne?
Ko je to bio? - Šta radite ovde?
Samo sam pokazivala kuću Porteru.
Zajedno smo u timu iz matematike.
Da. - Vreme je da idite.
Izvini zbog moje mame.
Ona je, znaš... - U redu je.
Znaš, ti si...
mnogo čudnija...
Ne čudna, mislio sam drugačija.
Mnogo si drugačija nego što sam mislio da ćeš biti.
Znaš, za nekoga kome plaćam dosta novca da napiše govor za mene,
nisi preterano rečit.
Mnogo sam bolji u pisanoj formi.
Videćemo.
Hvala ti što se nisi smejao.
Ne bih to uradio.
Ne bih se smejao.
Dobro.
Vrlo dobro.
I vremenom, ono što se činilo čudnim postaje uobičajeno.
Ono što se činilo nemogućim postaje stvarno.
Dok stvari skoro ne počnu da budu kao nekada.
Popravio sam, dušo. Radi kao sat.
Kao novo.
Voltere. Voltere, budi se. - Šta je?
Henri je. Iskrao se iz sobe. Ponovo je dole sam u garaži.
Pa, reci mu da se vrati u krevet.
Znam. Govorim mu to svake večeri, ali on mora to da čuje od, znaš, tebe.
Da.
Idem.
Gde ti ideš u ovo doba?
Krenuo sam da kažem malenom da prestane kako bih mogao da spavam.
I ja sam tamo krenuo. Hajde. Idemo sva trojica.
U redu je. Ti imaš tvog malog plišanog prijatelja.
Laku noć.
Šta to praviš osim buke?
Ni ti ne možeš da spavaš?
Ja sam ustvari lepo spavao
dok ti nisi počeo da lupaš.
Sinula mi je ideja.
Da? O toj ideji ćemo ujutru.
Još samo 10 minuta, molim te?
Još 10 minuta, dobro.
Ali nema više igranja sa alatom kad ja nisam tu. Nije bezbedno.
Ili kad ti majka kaže da ne diraš. Ili noću.
Ili u kupatilu. Ili kad se penješ na Mount Everest.
Ili čačkaš nos. Razumeli smo se?
Razumemo se. - Tako.
Možeš li da mi pričaš? Volim kad pričaš.
O čemu želiš da pričam?
Nije važno. Samo pričaj.
Imaš smešan glas.
Tebe je lako zabaviti, zar ne?
Dam ti testeru, parče drveta, malo priče i...
Hej, Voltere, jesi li razgovarao sa njim?
Da, sve je u redu. Držaće se pravila.
Šta se događa?
Sinulo mi je nešto sjajno, dušo. Moram da idem na posao, odmah.
Sad?
Ne smem da gubim ni tren.
Ti si boginja.
Gospodine? Poranili ste.
Upravo žena koju sam želeo da vidim.
Pogledaj ovo.
Moramo da počnemo sa tim odmah.
To je dabar?
To je budućnost.
Ovo?
Alat za rad pričajućeg dabra.
Dobiješ osnovni alat, parče drveta
i dabra koji govori, da radi zajedno sa tobom.
Treba da vidiš decu, draga.
Mislim, oni imaju mobilne telefone i kompjutere,
ali kad im daš parče drveta, čekić i testeru?
Potpuno se zaokupe sa tim.
Oni su željni nečeg takvog.
Znači govorite o lansiranju novog proizvoda. Kada? Za Božić?
Božić? Govorim o ovom trenutku, ženo. Danas.
Ovog jutra.
Moglo bi da postoji tržište za to.
Možda komadi drveta koji se spajaju?
Kao lego kocke, ali napravljene od drveta.
I možeš od njih da praviš razne oblike.
Sada koristimo mozak.
Nije napravljen samo od drveta? Idemo.
Ali to će značiti da,
ako bi uspeli da spremimo to na vreme, da će to biti jedino što ćemo imati na Sajmu.
Samo to nam i treba, draga.
Za svaku osobu koja kaže
da se glodar nalazi na čelu kompanije,
pojavi se druga koja ga podseti da nam se proizvodnja već povećala za 35%.
A na kraju ove prve dve nedelje, niko nije dao otkaz.
Niko.
Dabar, kao osnovni proizvod, sa raznim setovima pribora
doneće nam eksponencijalni povratak uloženog.
Pitanje je, da li želimo da nastavimo po starom jedva preživljavajući,
ili želimo da prihvatimo nešto novo, nešto drugačije,
i vidimo gde će nas to odvesti?
Ponovo, naša voljena kompanija
ima viziju, snagu, energiju, muda.
Stavka 3: Treba da razmotrimo neke koncepte u vezi proizvodnje.
Čemu se svi smejete?
Jesi li razgovarao sa doktorom Mejsijem danas?
Jesam. Kaže da sjajno napredujemo.
Da li ti je dao neki vremenski rok do kada bi mogla da traje terapija?
Ne, ništa konkretno, dušo.
Nedelja, mesec, ili...
To je proces, dušo.
Znaćemo kad je pravo vreme.
Odmori se sada, slatka mala ženskice.
Imam snage za još.
Hektore, šta ti uvek govorim? Pročitaj pre nego što predaš.
To je bio rad o tvojoj porodici, pobogu.
Mislio sam da, pošto je lično, da pitanja na testu neće biti odatle.
Ali tvoja baba te je prijavila. - Da. Bila je tako ponosna.
Pričala je o stvarima koje si napisao o njoj dok je radila u D.R.
I onda odjednom, videla je da ne znam ništa o tome.
Počela je da plače. Zove direktora, kaže da ne...
Moje ime ne smeš da spominješ. Razumeš?
Nazvala me je lažovom i varalicom. - Dobro. Dobro. Vidi.
Napraviću lažni sajt, ok?
Reći ćeš im da si im poslao novac, i dobio rad.
To je sve što znaš, ok?
Hektore, moram da idem.
Daću ti adresu sajta sutra, važi?
Hektore. - Da, da.
Dobro.
Nora.
Zašto si tako znojav? - Radio sam jogu.
Muževno. - "Downward dog" poza je naporna.
Jesi li zauzeta večeras? - Zoveš me na izlazak?
Ne. Uopšte ne.
Hteo sam da na opušten način proverim da li si zauzeta
a da ne izgeda kao da sam celu noć planirao nešto posebno.
Da li si celu noć planirao nešto posebno?
Da, jesam, sa mapama i slično.
Možeš da me pokupiš u 7:00. Moram da se vratim do 12:00.
Odlično. Znači, to je sastanak. Zar ne?
Videćemo.
Kul.
Nemoj da zabrljaš.
Pusti mene da vodim, važi?
Jesi li spreman? Rezervacije su za 8:00.
Prokletstvo. Vidi kako izgledaš. - I ti izgledaš dosta dobro.
Nisi još sve videla. - Da?
Devojke su pronašle nešto posebno za mene.
Pravo odelo, dušo.
Da. Daj nam minut da se obučemo, i krećemo.
Ovo je naša godišnjica, ljubavi.
Zato sam obukao pingvinsko odelo.
Ne želim da slavim 20 godina braka sa lutkom.
Žao mi je. Bila sam veoma strpljiva i podržavala te,
ali želim tebe, ne njega.
Večeras ne.
Hi.
Blek, za dvoje.
Pa, kada ću videti moj govor?
Nikad. To je piramidalna šema.
Nisam ti to rekao? - Ne.
Nisi dobila brošuru?
Šalim se. Završiću. - Bolje bi ti bilo.
Ne dajem ti 500 dolara samo da bi ti kupio televizor za sobu na koledžu.
Neću kupiti televizor za sobu na koledžu.
Šta onda?
Mumiju? - Ne.
Onda šta? Šta ćeš kupiti? - Ništa.
Tip kao ti sve radi sa razlogom.
Imaš plan.
Slušala sam radio, i kažu da će biti jako toplo za vikend.
Ne nepodnošljivo vruće, ali iznad proseka.
Kako je posao? - Dobro. Puno ima posla.
Puno ima posla?
Mape? Za to štediš sav novac?
Da.
Objasni, jer trenutno mi deluju kao mesta gde sakrivaš tela.
Jeste. Svaka crvena tačka je jedan leš.
Samo sam iskren.
Stvarno, za šta služi?
To su mesta na kojima se sve promenilo u trenutku.
Kao što je balkon gde je Martin Luter King ubijen.
Mesto gde se Vudi Gutri prvi put ukrcao na voz.
I?
Obićiću ta mesta i vratiti se dan pre nego što počne koledž.
To je onaj tip putovanja u kome pronalaziš sebe?
Ne. Više je putovanje u kome se rešavaš nekih stvari.
Kojih stvari želiš da se rešiš?
Po poslednjem prebrojavanju, nekih 49 stvari.
Složen, misteriozan plan, i pomalo čudan.
Ali dopada mi se.
To su tvoji dolari na delu.
Zbog čega je to bilo?
Rekao si da voliš da se iznenadiš.
Spremna? - Za šta?
Super mesto.
Malo je strašno ali je lepo.
Nisam znao koju boju voliš, pa sam poneo sve.
Nadam se da voliš zlatnožutu.
Portere, hajde. Šta to radiš?
Zar nije sjajno?
Šališ se? Super je, ali neću to da pipam.
Zašto? - Zato.
Zbog čega? Zašto da ne? - Zato što ne želim.
Hajde, Nora. Imaš divan talenat.
Potpuno otvoriš sebe u tome. Ja jedino znam da zvučim kao drugi ljudi.
Znam da imaš nešto da kažeš. - Ok.
Izvoli. Ti to uradi. - Hajde.
Ne. Ja ne slikam.
Zašto? Jako si dobar u tome da budeš neko drugi.
Pa, kada bih znao da slikam, možda i bih... - Samo počni.
Šta ćeš da uradiš? Napisaćeš "Nora + Porter zauvek"?
To bi bilo baš slatko.
Počivaj u miru, Brajane.
Zar ne?
To si želela da kažeš. - Ne.
Napisala si 400 strana beleški. Ni jednu reč o njemu?
To što se desilo mom bratu se tebe ne tiče.
Razumeš?
Mislio sam da si želela nešto da kažeš
a nisi znala kako.
To se tebe ne tiče.
Ko radi tako nešto?
Šta je sa tobom?
Hajde, otvori.
Henri mi je pomogao, što znači
da sam ja kupila drvo a on je uradio sav posao.
To je kutija za uspomene.
Jako je lepo. Hvala ti.
Pogledaj unutra.
Mislila sam da je važno da se podsetimo kako su stvari nekad bile.
Kako stvari trebaju da budu.
Voltere. Ne, ne. U redu je.
Da li ovo želiš?
Da li je ovo napredak? Pobogu, ženo.
On pati od depresije, ne od amnezije.
Misliš da je problem u tome da ne može da se seti tih stvari?
Ne. - Ne može da se vrati nazad. Zar to ne vidiš?
To je sve prošlost, i vraćati to ponovo... Znaš li gde to vodi?
Znaš gde je to odvelo Voltera?
Na terasu na desetom spratu, sa zavesom za kupatilo oko vrata.
Da li to želiš?
Da li želiš da ostatak tvog života bude kao večeras?
To je Volter. - Ne, Voltere. Ne, hajde.
Pogledaj ovo. Dobro pogledaj ovo.
To si ti, Voltere.
Sećaš se?
Kada se Porter rodio, kako je bio mali?
Izvukli su ga iz mene, a ti si stajao kod njega.
Pogledao si ga pravo u oči,
i dao si mu do znanja da ne ideš nigde,
da ostaješ baš tu kako se on ne bi plašio.
Voltere, ovo si ti. To je čovek kojeg volim. Čovek koji mi treba.
Ti si još uvek tu, dušo.
Znam da si tu. Možemo da se vratimo.
Možemo da se vratimo kako je nekad bilo.
Ne idemo ponovo tim putem, Meredit.
Ovaj čovek je slepa ulica. Gotov je. Mora da bude.
Shvataš?
Borila sam se za tebe.
Živela sam za tebe dve godine kada nisi mogao ni da ustaneš iz kreveta,
i nastaviću da se borim za tebe zato što te volim.
Moram da znam da ćeš se vratiti. Vrati mi se, molim te.
Voltere?
Nora, ne mogu da podnesem ovo ponovo.
Hajde.
Zdravo. Krenuli smo čim smo čuli.
Ja sam Dabar, a ovo je Porterov otac, Volter.
Slušajte, sve ćemo srediti. Ja sam tu pa ćemo sve rešiti.
Bezbedno vozite do kuće.
Sačekaj.
Porter druže, sačekaj. Hajde da razgovaramo o ovome.
Daj mi tu stvar! - Smiri se!
Daj mi to! - Stani!
Ostavi ga na miru!
Portere! Bože. Jesi li dobro?
Portere, daj da ti vidim ruke. Da li krvare?
Izvini, sine. Nisam hteo to da uradim.
Dalje ruke od njega!
Portere, daj mi da vidim.
Jesi li sad srećan?
Portere.
Božić je u maju.
Tako govore neki prodavci
zbog rekordne prodaje Alata za drvo gospodina Dabra.
Do nedavno je Džeri kompanija bila u velikoj krizi,
i na ivici bankrotstva početkom godine.
Ali zahvaljujući gospodinu Dabru, to se neće desiti u skorije vreme.
Kao reklamna kampanja od 100 milliona dolara, za džabe.
Džeri Ko. se vratila u igru. Vaš otac bi bio ponosan.
Moram da vam priznam.
Vi ste povukli sve konce, i vidite gde smo završili.
Na vrhu, po prvi put.
Dobar je osećaj, zar ne? - Oni.
Gospodine?
Moja porodica.
Koja je najveća ponuda za intervju koju smo dobili?
Svi dnevni programi. CNN, CNBC... - "Today Show", onda. Dogovori to.
Ali gospodine, "The Today Show" je na televiziji.
Šta krijemo? Mi smo pobednici. Treba da vičemo sa krovova.
To bi bila priča.
Reći ću ti nešto što nisam nikome rekao,
a mislim da si ti spremna da to čuješ.
Ok.
Ja nisam lutka.
Ja sam stvaran.
Ja sam živ.
I svet mora da zna.
Jesi li dobro, dušo?
Neki problem?
Razgovarala sam sa Dr. Mejsijem danas.
Šta ima da kaže u svoju odbranu?
Kaže da nisi bio kod njega više od godinu dana.
Dr. Mejsi kaže da si bolestan, Voltere. Jako bolestan.
Kaže da mu to deluje kao neka manija.
Koga zabole šta Dr. Mejsi ima da kaže?
Ja sam ga sredio.
Svi su to shvatili. Henri, ljudi na poslu. Svi osim tebe.
Da li ti to nešto govori?
Ti želiš da živiš ovako doveka? Da govoriš preko ruke?
Ja kažem da je bio veliki uspeh do sada, ti ne?
Potrebna ti je pomoć, Voltere. Potrebna ti je pomoć! Bolestan si.
"Pomoć." Uzmi pilulu, čitaj knjigu, idi kod stručnjaka.
Volter je konačno pomogao sebi. - Poslušaj sebe. Ovo je suludo.
Govoriš o lutki.
Ne, Meredit. Ti govoriš o prokletoj lutki.
Mi govorimo o čudu.
Ko je "mi," Voltere?
Znam da je teško, druže. Znam.
Ne možeš da pruištiš sebi da se upetljaš u sve ovo.
Nastavi napred. Samo nastavi napred i ne okreći se.
U pravu si, naravno.
Volter je bolestan.
Ali ne sumnjaj u ovo, dušo. Ja ne idem nigde.
Iznajmila sam kuću.
Vodim dečake i sve što možemo da ponesemo.
Ne želim da zoveš. Ne želim da dolaziš.
Ako si rešio da izgubiš razum, ja ne mogu da te sprečim.
Ali neću dozvoliti da oni to gledaju. Ne moji sinovi.
Ludilo možda uspeva na poslu, ali neće pred sudijom.
Zašto ne ideš sa nama?
Drugi put, druže. Drugi put.
Ali ja želim da ostanem sa tobom.
Idi sa mamom. U redu? Sredićemo sve. Videćeš.
Sve će uskoro ponovo biti dobro. U redu?
Zdravo. - Idemo.
Zdravo.
Volim te, tata.
I ja volim tebe, sine. I ja volim tebe.
Hajde. Idi sad.
Pa, ponekad, Mete... Mogu li da te zovem Met?
Da, naravno.
Ponekad, inspiracija ti dođe
u sred noći.
Ali vaš genije se izgleda krije u plišanoj igrački.
Tako da ljudi moraju pomalo da sumnjaju u vašu mentalno zdravlje.
Pa, za Mocarta kažu da je povremeno mijaukao kao mačka,
ali ispao je dobro.
Divna muzika, zar ne mislite?
Voltere, želim da govorimo o depresiji.
Jer kako je meni rečeno,
sve ovo je počelo kao način vaše borbe protiv mentalne bolesti.
Dobro.
Ponekad, Mete,
dođemo do tačke gde, kako bi nastavili,
moramo sve da zaboravimo i počnemo iz početka.
Vidimo sebe kao kutiju u kojoj smo zarobljeni.
I bez obzira šta pokušali,
samopomoć, terapija, lekovi,
tonemo sve dublje.
Jedini način da se zaista izbavimo iz kutije
je da se svega rešimo.
Mislim, ti si je sam i napravio.
Ako ti ljudi oko tebe slamaju duh, da li ti trebaju?
Žena koja se pravi da te voli,
sin koji te ne podnosi.
Mislim, reši ih tih muka.
Početi iz početka nije ludost.
Ludost je biti nesrećan
i živeti u polusnu, mrtvo,
dan za danom.
Ludost je pretvarati se da si srećan.
Pretvarati se da stvari
moraju da ostanu takve do kraja tvog života.
Sav taj potencijal, nadu,
radost, osećanja,
svu strast koju je život isisao iz tebe.
Zgrabi je i ne puštaj je
i otrgni se od stvari koje ti isisavaju snagu.
Voltere, hvala ti što si došao.
Hvala vam.
Ovo je slika Voltera Bleka,
beznadežno depresivnog pojedinca,
koji je postao Dabar,
koji je postao fenomen.
Ima puno ljudi koji su dovoljno očajni da poslušaju.
Čini se da ljudi vole olupine
dokle god to ne postanu sami.
Nora, moramo da popričamo.
Nije dobro vreme.
Zvao sam te, slao ti poruke, mejlove,
i nikad nije dobro vreme.
Možda bi trebao to da shvatiš kao naznaku.
Ja sam idiot, u redu? Nisam želeo da stvari ispadnu tako.
Sviđaš mi se. Stalo mi je do tebe.
Nije tebi stalo do mene. Ni ne poznaješ me.
Slušaj, tvoj brat se predozirao.
Ali odbacivanje tvog talenta koji te čini onim što jesi,
ga neće vratiti. Neć ti doneti ništa.
Drži se dalje od mene.
Ti i tvoja psiho porodica.
Da li si srećan? Da li si iskreno srećan?
Zato što, nešto nedostaje kod svih nas, Džone.
Jedan deo.
Mala crna tačka.
Zar to nije očito?
Žao mi je što kažem, Džone, ali Volteru je potrebna mala pomoć.
Zato što nije previše sposoban da govori u ovom trenutku.
Štaviše, nije dobro.
Diži se. Diži se.
Diži se, bedniče.
Nećete mnogo izvući iz starog Voltera.
Trenutno je malo umoran, vidite?
Hajde. Ovo je emisija na radiju.
Ljudi ne mogu da vide lutku.
Zašto onda govorite preko nje?
Koji mrzi svog oca.
Halo?
Meri, ja sam.
Voltere, jesi li dobro?
Da. Slušaj,
Ne mogu... Ne mogu...
Šta to radiš?
Šta se dešava?
Voltere? Voltere, pričaj sa mnom.
Sa kim to pričaš?
Spusti slušalicu. Odmah. - Voltere?
Zna li tvoja majka da ušiva rane?
Nikad nećeš pobediti.
Hoću tatu. Gde je tata? - Znam.
Hoću Dabra.
Budan si? Dušo, moraš da ideš po tatu.
Zašto?
Ne javlja se na telefon, a Henri ne prestaje da plače.
Ne znam šta da radim. Molim te.
Naći ćemo tatu. Sve je u redu.
Zar ti nisam dao upravo ono što si tražio?
Oni ti ne trebaju, Voltere.
Ja te volim.
Ja sam jedini koji te zaista voli.
I zato te nikad neću pustiti da se vratiš.
Nikad.
Ne želim više da spavam.
Možda...
Možda bi mogli da radimo na nečemu.
Da, naravno, drugar. Hajde.
Voltere, nemoj to da radiš.
Nemoj to da radiš.
Biće gore nego ranije. Mnogo gore.
Želiš da završiš kao beznačajno i usamljeno govno?
Ti si niko i ništa bez mene, Voltere.
Niko!
Ja sam jedini deo tebe koji funkcioniše.
Žao mi je.
Voltere, šta je sa Henrijem, tvojim sinom? Sećaš se njega?
Voltere!
Tata?
Pritisak pada. Ne dirajte podvez dok ga ne prebacimo na sto.
Jedino zahvaljujući tome još uvek ima puls.
Kao novi izvršni direktor Džeri Ko.
želim da uverim ljude da je kompanija u dobrim rukama.
Dao sam Porteru $200,
i on je obavio neka istraživanja.
Izneverio sam svoju porodicu.
Jako se stidim svega ovoga,
i samo želim to da ostavim iza sebe što je pre moguće.
Dragi Portere, školski odbor žali što mora da vas obavesti,
da je, zbog nedavnih događaja, primorano da odbije vaš prijavu za upis na koledž.
Možete ponovo pokušati sledeće godine.
Hajde. Idemo da vidimo tatu.
Ja ne idem. - U redu.
Ako nećeš da ideš, ne moraš. Ali nećeš samo da spavaš celi dan.
Hajde.
Hajde, Portere. Idemo. Diži se!
Stani.
Idemo li? - Stani.
Da.
Dobro.
Samo nešto radi.
Izađi napolje, prošetaj se. Ukradi auto. Nije mi bitno.
Samo ne želim da te zateknem u krevetu kada se budem vratila.
Došla vam je porodica.
U redu je. Idi.
Hej, mališa. Kako si?
Dobro.
Šta je to?
Mozak. - Mozak.
Mama kaže da se tvoj pokvario.
Ovaj će mi dobro doći.
I, jesi li lud?
Možda.
Radimo na tome.
Da li to znači da možeš da dođeš kući?
Radimo i na tome.
Hej, gde ti je brat?
Verovatno spava. Samo to radi.
Dođi.
Dođi da ti gricnem uvo.
Nađimo se ovde. Molim te.
Poslala sam ti nekih 15 poruka.
Digla sam ruke od tebe.
Oboje smo.
Bio si u pravu. Mislim da sam imala nešto da kažem.
Očigledno, dosta stvari.
Pošto sad znaš šta mi je na umu, možeš da napišeš moj govor.
Ne.
Zvanično sam se povukao iz toga.
Duguješ mi.
Ti si ovo nacrtala za mene.
Juče.
Zašto?
Zato što više toga treba da bude na zidu osim.
"Norin brat je umro."
Čak i ako je veliki haos.
Divno je.
Čudno. Ja mislim da je haos, a ti misliš da je divno.
Ja mislim da si ti divan, a ti misliš da si u haosu.
Znaš šta? Ne želim više da razmišljam.
I dalje mi duguješ govor.
Samo se potrudi da zvuči kao ja.
Znači, da sednem ovde da pišem pa da me uhapse ponovo?
Ne, ponesi to sa sobom, glupane.
Da ponesem?
Dobar dan, maturanti, mrtvi pesnici,
slikari, budući Ajnštajni, i svi oni između.
Danas sam ovde da vas upozorim da su vas lagali.
Naši roditelji, profesori, doktori, su nas lagali.
Uvek ista laž. Uvek iste reči,
"Sve će biti u redu."
Ali šta ako ne bude?
Šta ako su neke stvari koje te očekuju, nešto što naslediš,
kao što su kovrdžava kosa i plave oči?
Šta ako je bol u tvom DNK a tragedija je nešto što ti je određeno po rođenju?
Ili šta ako...
Ponekad...
..odjednom, kad to najmanje očekuješ,
desi se neko sranje?
Jednostavno se desi sranje.
Ok, sigurna sam da upravo svi mislite,
"Čoveče, ovo je najdepresivniji govor koji sam ikad čuo."
I jeste. Slažem se sa vama, ali ja ga nisam napisala.
Toliko sam vremena provela čekajući da ta laž postane istina
da sam na kraju platila nekome da kaže istinu za mene.
Nisam dobro.
Uopšte.
Istina je,
da mi nedostaje nešto.
Neko koga sam najviše volela,
lice koje bih volela da sada sedi u prvom redu.
Brata kojeg nikad neću vratiti.
Šta da radim u vezi sa tim?
Šta svi radimo sa tim,
osim što lažemo?
To je ono u šta ja verujem.
Sada je, ovde, neko ko je tu za vas.
Neko ko je spreman da vas podigne, pokrene,
poljubi vas, oprosti vam,
trpi vas, čeka vas, nosi vas,
voli vas.
Dok ostale stvari možda ne stoje uvek najbolje,
za jedno sam sigurna.
Ne moraš da budeš sam.
Nisam mislio da ćeš doći.
Nisam ni ja.
Tako mi je drago što si još uvek tu.
Da, barem veći deo mene.
Da.
Znaš, kad sam bio mali,
samo sam želeo da budem kao ti.
Zatim sam odrastao,
i samo sam želeo da budem bilo ko drugi.
A sada?
Tata.
Ovo je slika Voltera Bleka,
koji je morao da postane Dabar,
koji je morao da postane otac,
kako bi, jednog dana, to postalo slika Voltera Bleka.
KRAJ